I tidigare avsni
Vem är Grace?
Var försiktig, pappa.
Nån hemma?
Har du märkt nåt ovanligt?
Om vi får tag i en demon med den sortens inflytande och makt...
- Det är nåt fel med mig. - Du kan berätta vad som helst för mig.
Nikki.
Hej, Andy.
Vad du har ställt till.
Den här hade potential.
Men jag kan börja om.
Var är Grace?
Du skickade bort henne.
Men du behöver henne inte längre.
Du har mig nu.
Det här är inte verkligt. Det här är...
Det är inte verkligt.
Känns jag verklig?
- Vart förde de Truck? - Till ett mentalsjukhus. För barn.
Hur länge ska han vara där?
Jag vet inte. Tills han kan komma hem, antar jag.
Han kommer inte hem. Han hamnar i ungdomsfängelse.
- Andy kommer på nåt. - Är du säker på det?
Harper!
Kom, Harper. Söla inte. Andy väntar på er.
Harper!
Är du inte glad över att se mig?
Är du rädd?
Nej.
Varför skyggar du undan, då, när det här är allt du har längtat efter?
Jag håller på att bli galen.
Ingen fara.
Det är jag.
Andy, är du här? Jag har barnen.
- Jag måste... - Självklart.
Gå!
Du lämnade mig. Hur kunde du lämna mig?
Du behöver inte oroa dig mer.
Jag ska aldrig mer lämna dig.
- Var har du varit? - Vi har bråttom. I går i huset...
- Gick du tillbaka? Jag sa ju nej. - Jag vet vad du sa, men de är i fara.
Vad såg du?
Det fanns en närvaro där.
Jag kände det.
Jag gick upp på vinden. Det är nån sorts ateljé där.
Andys fru var konstnär innan hon tog livet av sig.
Tomas?
Tomas! Se på mig! Fokusera på mig.
Stanna här. Tomas!
Mår du bra?
Berätta vad du såg.
Jag hittade en sten på vinden.
När jag rörde vid den... såg jag död.
Barn.
Så många.
Alla dödades av nån de älskade.
Vem vet hur länge demonerna har funnits på öarna.
Hundratals år. Tusentals.
- De använder dem som... - Jaktmarker.
- Hur har du det? - Jag trivs inte här.
Jag är rädd för de andra barnen.
Och tabletterna gör mig sömnig.
När får jag komma hem?
Vi tittar på möjligheter för dig.
- Förhoppningsvis vet vi snart. - Hatar Verity mig?
Nej. Nej, det gör hon inte.
Hatar du mig?
Va?
Nej, självklart inte.
Hälsa Verity att jag är jätteledsen. Jag ville inte att hon...
- Hon fick mig att göra det. - Vem?
Personen i mitt huvud.
- Han har utvärdering. - Jag vill inte vara här. Jag vill åka hem.
Andy?
Försök att stå ut. Okej?
Hata mig inte, Andy. Snälla, hata mig inte.
Ordern om frihetsberövande löper snart ut, men jag har andra inrättningar för honom.
De har plats för barn med särskilda behov.
- De andra då? - Vad menar du?
Verity. Shelby. Caleb. Harper.
De lär inte få vara kvar efter den här incidenten.
Inget beslut har fattats än, men din negativa inställning hjälper inte.
Jag är inte negativ. Jag ser saker som de är.
Nåt i Trucks huvud fick honom att göra det.
Var det du?
Jag har inte gjort nåt, Andy.
Barnen är som de är.
Ibland går de inte att fixa.
Jag trodde att jag kunde...
...hantera allt, när jag förlorade dig.
- Att jag kunde skydda dem. - Det gjorde du!
Jag försökte.
Jag försökte verkligen.
Men jag svek alla.
Jag klarade det inte ensam.
Du är inte ensam. Inte nu längre.
De ska inte få skilja oss åt.
- Vet du hur Truck fick sitt namn? - Han gillar truckar?
När han först kom hit hade han alla sina saker i en trunk.
Så Verity kallade honom Trunkkillen.
Men han trodde att hon kallade honom Truckkillen.
Och han gillade det.
Så vi sa Truckkillen.
Och... Sen blev det bara Truck.
Den där berättelsen, om öhäxan...
Är hon verklig?
- En riktig människa, menar du? - Ja.
I går kväll, i skogen, tyckte jag att jag såg nån.
Hej, Andy.
Du vet alltid att det är jag.
Hur är det med Truck?
Bra.
Vad gör ni?
Vi ska skicka hans favoritleksaker till honom.
Det blir middag om några timmar.
- Det passar inte så bra nu. - Varför inte?
Truck fick omhändertas i går kväll efter en incident.
- Var han våldsam? - Han attackerade Verity.
Hon är uppskakad, men mår bra.
Du vet vilka vi är och vad vi gör. Vi tror att nåt farligt är verksamt här.
Din partner antydde det, men på ett mindre olycksbådande sätt.
Ibland är det lämpligast. Om du ignorerar det, riskerar du barnens liv.
- Försöker du skrämma mig? - Du är redan rädd.
Ni frågade om jag har lagt märke till nåt ovanligt. Nån som betedde sig ovanligt.
Har du det?
Alla har varit så stressade. I synnerhet Andy.
Det är så den tar sig in.
Den söker sårbarhet. Känslomässigt trauma.
- Med "den" menar du... - En demon.
Som siktar in sig på familjer och får föräldrar att mörda sina barn.
Tror ni att den har valt den här familjen?
Låt oss prata med Andy.
Bara prata.
Vi behöver umgås med honom. Och observera hans beteende.
- Som ni gjorde med Harper. - Exakt. Vi behöver bekräftelse först.
Före en exorcism.
Om vi har fel behöver du aldrig se oss mer.
Men om vi har rätt, kan vi göra nåt åt det.
Träffade du Truck?
Ja.
- Hur verkade han? - Drogad.
Du vet vad jag menar.
- Sa han nåt? - Inte direkt.
Jag tänker inte polisanmäla. Om det är därför han inte kommer hem.
Han kommer inte hem, Verity.
Truck är psykiskt störd.
Jag trodde att jag kunde hjälpa honom, men han behöver mer än vad jag kan ge.
De hittar en bra plats för honom. Vi kan väl fokusera på dem som är kvar?
Vi är fortfarande en familj.
- Känn er som hemma. - Tack.
- Vilken överraskning. - De drar vidare i morgon.
Vi ville ta farväl.
Jag bad dem stanna på middag. Jag hoppas att det går bra.
Ju fler, desto trevligare.
Jag ska bara göra klart i köket. Känn er som hemma.
Lugn, älskade.
- Varför bjöd hon hit dem? - Är det inte uppenbart?
- Hon vill att de skiljer oss åt. - Vad ska jag göra?
Det du alltid har gjort. Skydda den här familjen.
Ta dig bara igenom kvällen.
När de har gått börjar vi bygga upp det här huset igen.
Ja.
Det är väl det som kallas att leva lycklig i alla sina dar.
Hur mår du i dag? Bättre, hoppas jag.
Jag kommer snart tillbaka.
Förlåt.
Fader Bennett.
Jag kände lukten av dig.
Mac and cheese, grillad ost, gruyère, havarti och tomatbisque.
- Det luktar gott. - Varsågoda.
- Nu äter vi. - Ska vi inte be bordsbön?
Just det. Bordsbön. Självklart.
Fader?
Javisst.
Välsigna oss, Herre.
Vi ger dig pris för Dina generösa gåvor.
"Dog - prisjägaren".
Vi tackar Andy för måltiden och hans gästfrihet.
Ge honom och hans familj styrka i denna svåra tid.
I Jesu namn, amen.
- Amen. - Ramen.
Det ser jättegott ut.
Är det här en grej nu? Präster som dyker upp utan anledning.
Nej, vi är här för att ta farväl och tacka för det ni har gjort för Harper.
- Vart ska ni nu? - Dit arbetet för oss.
Vad är det för arbete? Ni ser inte ut som missionärer.
De är exorcister.
- Allvarligt? - Mamma trodde att jag var besatt.
Hon var galen.
- Är det sant? - Ja. Vi är exorcister.
- Så ni slåss mot demoner? - Ibland.
Förlåt. Jag menade inte att vara ohövlig, men det låter lite 1300-tal.
Så du är inte troende?
Jag är psykolog.
Jag tror att människans hjärna är en underbar och komplicerad maskin.
Primitiva civilisationer hade svårt att förstå hur den fungerade.
Så de hittade på metaforer för att förklara koncept de inte kunde greppa.
Jag brukade tro precis så.
- Vad fick dig att ändra dig? - Jag såg en demon.
Så praktiskt för dig.
Vi andra ser bara de skador ditt trossystem ställer till.
Var det inte grunden för din "förvandlingsterapi", Verity?
"Driv ut dina synder." "Be bort bögen."
- Dra inte in mig i det här. - Tror du att min dotter är demonbesatt?
- Dina kollegor i kyrkan trodde det. - De hade fel.
Och jag är ledsen.
- Vi kanske ska lämna din dotter utanför. - Ja. Jag håller med.
Förlåt, Verity. Jag skulle inte ha sagt så.
Jag känner mig väl lite överbeskyddande.
Jag vill bara att det här huset är en trygg plats för mina barn.
Självklart. Det vill vi med.
Stackars Maria Walters.
All rikedom och makt.
Ändå kunde vi lukta oss till cancern.
- Hon är döende nu. Värdelös. - Då passar hon dig bra.
Konspirationen inom kyrkan... Du ska ge oss namn.
- Ska jag? - Du passade mig bra.
Det är inte för sent att ändra sig, fader.
- Varför skulle jag göra det? - För att ni har förlorat kriget.
Exorcismavdelningen är borta.
Det finns väldigt få av er sort kvar.
Berätta det vi vill veta.
Jag har inget att berätta. Hemskt ledsen.
Konspirationen har föga användning för ett ruttnande societetslejon.
De övergav mig för flera månader sen.
Tortyr, alltså.
Så vansinnigt spännande.
Hur är det, gumman?
Alla är ledsna.
- Jag saknar Truck. - Det är klart.
Jag har en fråga.
Har du sett nåt ovanligt i huset?
Du kan berätta. Ingen råkar illa ut. Jag lovar.
Inte här i huset, men...
- I går kväll, i skogen... - Vad såg du?
Ingenting.
Jag hörde nåt.
En röst.
Vad sa den?
Mitt namn.
Tror du att det är öhäxan?
Jag har hört från säkra källor att det inte finns några öhäxor.
Det är bara din fantasi.
Du påbörjade en exorcism på Harper trots att hon inte var besatt.
Ja. Jag gjorde en förhastad bedömning.
Vi brukar ha mer tid att bekräfta demonisk närvaro.
Men faktum kvarstår. Du hade fel.
Du sa att ni brukar vidta mått och steg
för att bekräfta en demons närvaro.
Vi letar efter vissa tecken.
Motvilja mot det heliga. Kunskap den besatta omöjligen kan ha.
Och även förmågan att tala språk de inte kan.
Lustigt. Jag har alltid föreställt mig...
...snurrande huvuden och svävande kroppar.
- Förlåt. - Bara i vissa fall.
Och bara mot slutet. I början är besattheten subtil. Det är små saker.
Förändrat beteende.
Förlorad kontroll.
Det måste göra ert jobb svårt.
Inte direkt. Förr eller senare begår demonen ett misstag.
När började du ta dig an fosterbarn?
Det är svårt att tro, men det måste vara sex år sen nu.
- Var det svårt? - Vad då?
När du först tog emot barnen.
Det var en anpassning att få tre barn inom loppet av ett år.
Det är svårare när de inte är ens egna.
De är våra så fort de kommer hit. Vi såg till att de visste det.
Vi?
Nikki och jag. Vi fattade beslutet att bli föräldrar tillsammans.
För att ni inte kunde få egna barn?
Nej.
Vi arbetade med utsatta barn och såg att det inte fanns tillräckligt med hem.
Så du älskar dem som om de är ditt eget kött och blod?
- Självklart. - Även den du övergav på mentalsjukhus?
- Truck behövde mer hjälp. - Vad är detta? - Prata med mig, Andy. Inte henne.
- Jag pratar med dig och jag vill... - Lugn.
Att jag tog hjälp utifrån betyder inte att jag inte bryr mig.
- Vill nån mer ha påtår? - Ja tack.
Vad gör ni? Varför ifrågasätter ni hans föräldraskap?
Vi försöker provocera fram en känslomässig reaktion.
Det lyckades ni med.
Om den besatta förlorar kontrollen tvingas demonen manifestera sig.
- Om ni har fel attackerar ni en oskyldig. - Den risken är jag redo att ta.
- Mr Keane. - Tack.
- Rose. - Tack.
- Fader? - Tack.
Mår du bra?
Ja.
Är allt som det ska?
Ja. Ursäkta mig.
Jag beundrar det du gör.
Jag förlorade mina föräldrar som liten.
Systemet kan vara brutalt. Du har offrat mycket för barnen.
- Det gör man som förälder. - Undrar du hur livet hade varit utan dem?
Nej, men jag undrar varför du frågar.
In casa di calzolaio non si hanno scarpe.
- Italienska? - "I skomakarens hem finns inga skor."
- Vad ska det betyda? - Gick du i terapi när din fru dog?
Hur jag sörjde har du inte med att göra.
- Och barnen? - Vad är det med dem?
De älskade väl Nicole?
Självklart.
Ett gäng barn, ute i ödemarken, ingen att prata med.
Det måste vara svårt att hantera sorgen.
Vi hade varandra.
Jag hittade den här där uppe.
Lustig sak att behålla. En gammal sten.
Vad betyder den?
Den betyder ingenting.
Det är bara en sten.
Varför stirrar du på den då?
- Varför frågar du så mycket? - Klandrar du dig själv för din frus död?
- Det fanns väl varningstecken. - Sluta.
Som du antingen inte såg eller ignorerade.
Andy. Sätt dig.
Sätt dig.
- Jag vill att ni lämnar mitt hus. - Inte en chans.
Jo.
Det här är inte vad jag gick med på.
- Visste du om det här? - Jag sa ju det. Hon är emot oss.
Ni sa att ni var oroliga och jag gick med på det. Jag litade på er.
Jag bjöd in er för barnens skull, för om det fanns minsta risk...
Jag accepterar inte att ni attackerar en sörjande pappa.
Kämpa emot.
Om du bryr dig om dina barn.
Om du vill skydda dem.
Snälla, Andy.
Kämpa emot!
- Jag ringer polisen. - Det behövs inte.
Vi ska gå.
Marcus.
Marcus!
- Vi kan inte lämna dem. - Nej, men vi måste gå.
Om vi sitter i en polisbil är de chanslösa. Vad gör vi nu?
Vi väntar på att de släcker och tar honom med våld.
- Han lär göra motstånd. - Vi måste få bort honom från barnen.
Du såg nåt, när du satt orörlig.
Ett eko.
Du hade rätt. Jag borde ha lyssnat på dig.
Synerna är ingen gåva.
- De är en förbannelse. - Din förbannelse ledde oss hit.
Utan dig hade alla där varit döda.
Du anar inte hur det är.
Berätta, då. Jag finns här för dig, Tomas.
Be med mig.
Smärtan kan upphöra.
- Om du ger oss det vi är här för. - Ni har rest hela den här vägen för intet.
Det skulle jag inte säga.
- Sista chansen. - Nej, det är din sista chans.
Förena dig med mig, Devon.
Ta emot mig så ska jag visa dig evigheten.
- Tack, men nej tack. - Tur att det finns mer lovande utsikter.
Jag hör att det går framåt för valpen.
Valpen?
Fader Tomas, givetvis.
Så lovande. Hans utveckling går strålande,
trots det grå lejonets varningar.
Tomas skulle aldrig frestas.
Du vet att jag talar sanning.
Min lilla kyrkomus.
Trodde du att du kunde stå med männen? Kom och titta.
Jag gav dig ett finger, men du var tvungen att ta hela handen.
Marcus? Vad är det här?
Åh? Hon berättade inte.
Berättade vad?
Din lilla vän har en del prima lik i garderoben.
- Fråga hur hon blev exorcist. - Tyst.
Den rara postulanten,
i desperat jakt på mening.
Nu räcker det!
Fråga vad som hände i klostret för 20 år sen.
- Varför ljög du för mig? - Jag ljög inte.
Du känner Marcus.
Jäklar.
Varför var du tvungen att göra så?
Vill du ha hjälp?
Andlig hjälp? Tack, men det har jag fått nog av.
Du har all rätt att vara arg, men jag var bara orolig för dig.
Så du...
...bjöd hit ett par exorcister i stället för att prata med mig. Jag fattar.
De trodde att familjen var i fara.
För en demon?
Jag vet hur det låter, Andy, men efter allt som har hänt här...
Ja, jag måste ha varit besatt.
Jag visste inte vad jag skulle tro. Jag var orolig för dig.
Ditt beteende har inte varit normalt.
För att ett av mina barn nästan skickade ett annat till sjukhus.
Jag är nära att förlora hela min familj.
Förlåt mig.
Jag borde ha pratat med dig.
Det var ett misstag.
Marcus hade inte fel.
Jag hanterade inte min sorg när Nikki dog.
Jag pratade inte med nån. Släppte inte in nån.
Jag trodde att om jag bara kämpade på igenom smärtan och stängde in den...
...så kanske det inte skulle göra så ont.
Andy.
Jag tänker inte göra om det misstaget.
Inte med dig.
- Mamma? - Jag kom tillbaka för att hämta dig!
Jag kom tillbaka!
Vad? Vad är det, Andy?
Ja, Andy, vad är det?
Två för en. Vad väntar du på?
- Mamma. - Jag har saknat dig. Har du saknat mig?
- Du kan inte vara här. Du får problem. - Det är ingen fara. Ta på dig skorna.
Sluta! Jag följer inte med dig.
Jag vet att du inte menar det.
Du är inte frisk. Det är därför du säger så. Det är därför jag hämtar dig.
Vi kan resa långt bort, dit ingen hittar oss. Jag kan ta hand om dig.
- Jag kan göra dig... - Nej.
Harper. Om du väsnas och väcker folk vet jag inte vad som kan hända.
Du kan väl vara tyst?
Duktig flicka.
Marcus!
Släpp henne!
- Backa! - Släpp henne. Snälla, Lorraine.
- Mår du bra? - Prata inte med henne. Det är ditt fel!
- Det finns ingen utväg. Lägg ner kniven. - Andy.
Andy?
Nicole.
Håll käften!
Släpp henne! Kom hit!
Släpp!
Andy!
Håll er undan!
Ta henne. Håll er undan.
Andy! Nej!
Herregud.
- Skåda Herrens kors. - Och fly, alla fiender.
- Från djävulens snara. - Fräls oss, Herre.
- Skåda Herrens kors. - Och fly, alla fiender.
- Från djävulens snara. - Fräls oss, Herre.
- Skåda Herrens kors. - Och fly, alla fiender.
- Från djävulens snara. - Fräls oss, Herre.
Skåda Herrens kors!